PressClub Magyarország · Article.
„Előbb-utóbb ismét kisüt a nap” – Interjú Alex Zanardival
Fri Apr 03 08:00:00 CEST 2020 Sajtóközlemény
A társadalom világszerte nehéz időket él meg. A koronavírus terjedésének megelőzése érdekében számos országban megállt az élet, az emberek bezárkózását pedig lehangoltság, kilátástalanság és gyász kíséri. Ha valaki, akkor a BMW olasz márkanagykövete, Alex Zanardi pontosan tudja, miként lehet túllendülni a legnehezebb pillanatokon.
Press Contact.
Andras Salgo
BMW Magyarország
Tel: +36-29-555115
send an e-mail
Author.
Andras Salgo
BMW Magyarország
A társadalom világszerte nehéz időket él meg. A koronavírus terjedésének megelőzése érdekében számos országban megállt az élet, az emberek bezárkózását pedig lehangoltság, kilátástalanság és gyász kíséri. Ha valaki, akkor a BMW olasz márkanagykövete, Alex Zanardi pontosan tudja, miként lehet túllendülni a legnehezebb pillanatokon.
Végtelenül pozitív hozzáállásával világszerte számtalan ember példaképe, aki a mostanihoz hasonló krízishelyzetekben is képes inspirálni a rajongóit. Interjúnkban Alex Zanardi a napi rutin velejáróiról és a kialakult helyzet előnyeiről mesél.
Alex, otthonod gyakorlatilag a koronavírus olaszországi központjában található. A legfontosabb kérdés így egyértelmű: hogy vagytok?
Alex Zanardi: „Mindenki jól van. Természetesen mi is érezzük a történések következményeit és imádkozunk azokért, akik közvetlenül harcolnak a vírus ellen: az orvosokért, a nővérekért és a kórházi személyzet minden tagjáért. Mi szerencsés helyzetben vagyunk. Van egy házunk, a kerti faházban van az edzőtermem és egészségesek vagyunk – csupán a kialakult helyzet gondolata miatt van bennünk némi szorongás.”
Mivel telnek a napjaid mostanában?
Alex Zanardi: „Igen komoly sportcélok lebegnek előttem, így sokkal jobban tudok az edzésekre koncentrálni. Természetesen soha nem kívánnék egy mostanihoz hasonló helyzetet, de sok minden csak nézőpont kérdése: a dolgok soha nem csak negatívak vagy pozitívak. Személy szerint roppant pozitív körülményként élem meg, hogy a jelenlegi helyzetben nem csörög annyit a telefonom, senki nem hív sehova, és így több időm marad arra, hogy a saját időbeosztásom szerint foglalkozzak a dolgaimmal. Reggel felkelek és azt mondom: rendben, ideje edzeni. Így az edzéseim köré tervezem meg a napomat. Persze sokat ülök a számítógép előtt és igyekszem kapcsolatban maradni a környezetemmel. Az idei évem legfontosabb célja Tokió volt, egészen mostanáig erre készültem. Most, hogy az olimpiát elhalasztották, újra kell gondolnom a céljaimat, de abban biztos vagyok, hogy nem lesz nehéz új kihívást találnom. Másra kell helyeznem a hangsúlyt, de annyi tervem és célom van még, hogy ez egyáltalán nem lesz nehéz.”
De ettől még a 2021-es tokiói olimpia marad az egyik legfőbb cél?
Alex Zanardi: „Sportolói szemmel nézve az én korom már olyan, mint a kutyáké: egy év hét másikkal ér fel. Már az is nagy csoda volt, hogy közel az 54-hez célul tűztem ki az idei tokiói indulást, egy évvel később, közel az 55-höz pedig ez már sokkal-sokkal keményebb lesz. A törekvéseim ugyanakkor megingathatatlanok. Hogy ezeket mennyire fogom tudni kézzelfogható teljesítményre váltani, az már más kérdés.”
Térjünk vissza az aktuális helyzethez: nagy kihívást jelent az elszigetelődés?
Alex Zanardi: „Meg kell, hogy mondjam, maximálisan megbízok a jelenlegi helyzetet elemző tudósokban, hiszek bennük és hiszem, hogy azzal tesszük a legtöbbet, ha otthon maradunk és megpróbáljuk elkerülni a vírust. Most már tudjuk, hogy a megfertőződött emberek száma tízszer nagyobb, mint ahogy azt néhány napja hittük. Mert nem vetettünk mindenkit teszt alá. Rengeteg olyan ember is van, aki megfertőződött, csupán nem tud róla, mert nincsenek tünetei. Ez a helyzet rengeteg aggodalmat szül, a legrosszabb forgatókönyveket pedig csak úgy tudjuk elkerülni, ha mindenki otthon marad és így a vírus nem terjed tovább. Legtöbbünk szervezete azonban képes felvenni a versenyt a vírussal és meg tudja gyógyítani önmagát, ahogyan azt sok más vírusos megbetegedés esetén is teszi. Nincs más dolgunk: várni kell és bízni az emberekben, akik a frontvonalban harcolnak a vírus ellen. És be kell tartanunk a rendkívüli intézkedéseket. Ennyire egyszerű.”
Világéletedben harcos voltál, különösen a baleseted után, így rengeteg embernek adsz inspirációt. Mit üzensz a honfitársaidnak és a világ többi országában élő embereknek?
Alex Zanardi: „Először is muszáj leszögeznem: az, hogy életemben volt pár megpróbáltatásom, amelyeket le kellett küzdenem, nem azt jelenti, hogy ezeket a harcokat élveztem is. Jobban örültem volna, ha eleve meg sem kell vívnom őket. Ugyanakkor, ha szembekerülsz egy kihívással és sikerül leküzdened, új eszköztárakkal bővülsz, amelyek egy hasonló helyzetben ugyanúgy segítséget adnak. Életünk során folyamatosan jönnek szembe újabb és újabb kihívások, amelyeken minden korábbinál erősebben lendülünk túl. És jóllehet, az emberek különbözőek, a mostani helyzet mégis rávilágít a közösség fontosságára, a barátságok fontosságára és arra, hogy szükségünk van egymásra. Mert semmik vagyunk, ha nincs kivel megosztanunk az érzéseinket. Őszintén remélem, hogy az emberek tanulnak a jelen helyzetből és ismét felfedezzük egymás fontosságát, újra meghallgatjuk a másikat és tanulunk egymástól. Úgy gondolom, ez a jelenlegi helyzet pozitív hozadéka, amely mindenki számára egy jó lecke ahhoz, hogy amikor mindezt magunk mögött tudjuk, jobb emberekként egy sokkal jobb életet folytathassunk tovább.“
Ez a fajta pozitív hozzáállás minden élethelyzetben kiutat jelent?
Alex Zanardi: „Nehéz megmondani, mert ahogy az elején is mondtam, tudom, hogy kiváltságos helyzetben vagyok: van egy házam, egy edzőteremmel felszerelt faházam a kertben, egy nagy és egészséges család vesz körül, sokat mozizunk itthon és rengeteg tervem, illetve célom van. Az emberek többségéhez képest elenyésző az a szorongás és az a kényelmetlenség, amelyet megélünk. Az életemben azonban olyan nehézségek jöttek szembe, amelyek megtanítottak arra, hogy mindenben meglássam a jót, mert mindennek meg lehet találni a pozitív oldalát. Ez a fajta hozzáállás volt az, amely a történtek után újabb nagy lehetőségekhez vezetett: amikor elvesztettem mindkét lábamat, fogalmam sem volt arról, hogy mi tévő leszek, de azt tudtam, hogy meg kell találnom a helyzet pozitív oldalát. És meg is találtam. Úgy hiszem, ez a fajta gondolkodásmód minden élethelyzetben megállja a helyét. Az élet jelentősen lelassult az utóbbi egy hónapban, a normális kerékvágás sietős napjai után pedig most kiélvezem ezt a csendes időszakot. Hiszem, hogy ezután egy jobb élet veszi kezdetét. Fontos, hogy ne essünk pánikba és csak a helyes információk birtokában hozzunk döntéseket. Viselkedjünk közösségként, tartsuk be az utasításokat és maradjunk otthon az elkövetkező egy, két vagy több hónapban. Előbb-utóbb ismét kisüt a nap és eljön az idő, amikor újra bármit csinálhatunk. De előbb tudjuk magunk mögött ezt a közös ellenséget, ez most a legfontosabb.”